THE BOY WITH THE GOLDEN TROUSERS
Sånn. Det blir vel bra?
Det lukter vondt her. Det lukter alltid vondt hos pappa.
Jeg må ned til taxien igjen. Så... Ha det bra, gutten min.
— Du og pappa får det nok morsomt. — Når kommer du hjem?
Det har jeg ikke i hodet. Vi tar det på telefonen. Kyss og klem, Mats.
Ikke gå, mamma!
— Da stikker jeg. — Vent litt. Hvor lenge blir du?
— Jeg vet ikke. — Det må du vel vite.
— Ærlig talt, når kommer du? — Jeg vet jo ikke!
Du aner ikke hvor dårlig jeg har vært i det siste.
Barnetrygden kommer direkte til deg fra nå av.
Det er din tur til å være forelder nå, Torkel.
Men... Vent! Hva sier Mats om det?
— Fortell ham det, så får du se. — Vet han ikke noe?
Susanne, vent!
Vi kjenner jo knapt hverandre.
— Og hvem sin skyld er det? — Vent! Susanne!
Pappa! Våkne, pappa! Klokka er kvart på åtte!
Du skulle vekt meg! Nå kommer jeg dritseint!
David og jeg skal hjelpe onkelen hans på kirkegården hele uka.
— Vi får 60 kroner dagen. — Kult.
— Jeg må fornye kortet mitt. — Hvorfor?
Fordi det er et skolekort. Nå er det sommer, da må jeg ha tillegg.
Au!
Fanken. Ok. Ja visst.
— Hvor mye koster det? — Jeg vet ikke.
Et par hundre. Den slags pleier foreldre å holde styr på.
— Har du ingen penger? — Du vet...
Avisene betaler alltid for seint når man sender faktura.
— Jeg mangler ikke oppdrag. — Jeg må stikke, pappa.
— Skal du ikke ha grøt? — Jeg er allergisk mot grøt.
Hei!
Hva faen?
Ta det litt med ro, da!
Hold hunden i bånd. Jeg kunne dødd.
Det er din egen skyld. Du kjører som en idiot!
Vær forsiktig med buska.
Unnskyld. Pappa hadde ikke penger, så jeg måtte sykle.
— Hva har skjedd? — Jeg prøvde å bryte lydmuren.
Det skulle jeg gjerne sett.
Tenk at jeg skal bo hos pappa. Jeg holder ikke ut. Gid det skjedde noe.
At vi ble bortført av romvesener til en annen planet eller noe?
Hallo, gutter! Kom igjen!
Vær så god.
Hopp opp bakpå, så kjører vi.
Rette linjer, rette linjer.
Stopp der. David, snu riva. Trekk derfra og den veien.
Det er så fint. Utmerket.
Ja, gutter, dere har jo litt å øve dere på her.
Pokker!
— Hvem er den jenta? — Hun heter Livli.
Datter av en som sitter i fengsel. Eplet faller ikke langt fra stammen.
Hun har slått en gutt på skolen så hardt at hele fortanna fløy ut.
Etterpå knuste hun mobiltelefonen hans mens hun var i gang.
Så nå jobber hun her for å betale for det.
En, to, tre til deg. En, to, tre til deg. Bra jobba.
— Se der. — Å nei.
— Mats, er det kjæresten din? — Hold kjeft!
— For en fangst. — Idioter!
Bombe!
Sjekk her.
Hva faen?
Store idiot!
Kjør nå.
Hva faen? Kom da. Jævla feiginger!
Kom da!
— Pokker! — Du må få på deg noen andre bukser.
Hvor skulle jeg få dem fra?
— "Til de trengende"? — Ja, du trenger. Kom da.
Se, her kan du velge mellom masse greier.
— Se her, Mats. — Hva om det kommer noen?
Ikke vær så feig. Prøv noe fint.
Denne her er lilla og alt. Ærlig talt.
Dette er din stil, ikke sant?
— Ellers takk. — Du går glipp av noe.
Så fint det ble. Og så skjerfet.
Da blir du klar for fest. Se her, blått, blått.
Denne olajakka her.
— Tror du jeg kan ta disse her? — Prøv da.
— Hallo! Hva driver dere med? — Kom, vi stikker!
— Hei, gutter. Hvordan går det? — Drit i det.
— Har dere fått noe nytt på fantasy? — Denne her.
Den er litt mer urban, men jeg tror du vil like den.
— Har dere ikke nummer 36? — Står den ikke der?
— Der var du heldig. — Ja!
Pokker! Jeg glemte pengene i olabuksa.
Hvorfor tok jeg på meg disse drittbuksene?
skal du ikke ha den da?
Jo, selvfølgelig skal jeg ha den.
— Og jeg tar nummer 37 også. — Nummer 37?
Vær så god.
Hva driver du med?
— Wow, hvor har du fått dem fra? — Det er buksene.
De er fulle av penger.
Hva faen?
Forstår du hva det betyr?
Du har fått et par magiske gullbukser.
— Hva er dette? — En gps.
Stiller dere dem inn mot hverandre, kan dere se hvor den andre er.
Kult!
Hei, Roger!
Hva?
— Shit. — Inn under senga.
Ta disse også.
Skynd deg.
— Ta hva du vil. — Jeg kikker igjennom.
— Hei. — Hei.
Nå ja. Vil dere ha? Vi kan godt dele.
— Ellers takk. — Er dere ikke sultne?
— Vi liker bedre hjemmelaget mat. — Ja, husmannskost.
Falukorv og sånt noe.
— Men kan David sove her? — Ja, selvfølgelig. Kult.
— Det er litt å tenke på nå. — Ja, det er mye unger.
David?
Hvor tror du pengene kommer fra?
Jeg vet ikke.
— Vi gjør vel ikke noe ulovlig? — Nei, selvfølgelig ikke.
Hvorfor spør du om det?
Jeg vet ikke. Jeg lurte bare.
Ikke vær så bekymret. Har vi noen gang kunnet kjøpe noe?
Fått noe gratis? Nei, akkurat. Vi har faktisk fortjent dette.
Ja, her blir sedlene våre oppbevart.
Men plutselig var flere av kassene tømt på under ti minutter.
Kan ingen ha kommet inn uten å bli oppdaget?
Nei, det er umulig. Dessuten blir hvelvet videoovervåket døgnet rundt.
— Så det er umulig. — Kan det være en insideforbrytelse?
Man kan ikke utelukke det, men Swedbank har et liknende problem, —
— så det kan være noe mer organisert.
— Hvorfor bare ta 100—kronesedler? — Det lurer vi på også.
Hva faen er det som skjer?
Unnskyld. Det virker som vi har fått virus på pc—ene.
Det forsvinner flere tusen kroner hvert minutt.
Flere banker er blitt rammet av uforklarlige tap det siste døgnet.
Politiet undersøker om det er et virus i systemene,—
—eller om det ligger en menneskelig årsak bak svindelen.
Jeg har en sak du kan undersøke.
Du skal følge opp et tips om PTTs direktør William Otto.
William Otto? Ingen kjenner brødrene Otto like godt som meg.
Det sies at William Otto er innblandet i en vrakplyndring.
— Hva? — Det høres ikke så troverdig.
Men ifølge tipset kom han i havna eskortert av kystvakten.
De hadde funnet en bag full av penger og et lik.
Et lik?
Hvem da?
Hallo? Nei, vi finner ikke en dritt.
Til fem?
Vent, her er det noe.
Mats Nilsson.
Gutter, nå kjører jeg en tur, —
— og når jeg kommer tilbake skal alle gravene være ferdige.
— Jeg er lei av å jobbe. — Ja, det er ikke klokt.
Her står vi og raker graver når jeg har lommene fulle av penger.
Vent...
— Nå må du gi, din gjerrigknark. — Nei.
Kom igjen, da.
Hallo! Er det noen som vil tjene 1.000 kroner?
— 1.000 kroner? — Tuller han?
Jeg merker at å jobbe ikke helt er min greie.
Den som jobber fortest tjener 1.000 kroner ekstra!
Det kan dere gjøre bedre, treginger!
Hva gjør dere?
Hva driver du med, bestefar? Du skal ikke rake der.
Vi trenger ikke jobbe mer resten av livet takket være buksene.
Vi kan ha tjenere som gjør alt.
Hvis de klager, tar vi bare fram mer penger, så holder de kjeft.
Shit!
60 kroner til deg og 60 til deg. Vær så god.
Kan jeg spørre dere om noe? Hvor har dere fått de buksene fra?
Dere tar opp så masse penger fra dem. Har dere stjålet dem?
— Alle er faktisk ikke tjuver. — Lov å ikke si noe til noen.
Ok, gi meg 100.000, så holder jeg munn.
— 100.000? — Det tar jo flere timer.
Møt meg bak svømmehallen klokka seks.
Sa jeg 200.000? Jeg mente tre.
295... 296... 297...
...298... 299...
...300.000.
Har dere pengene?
Wow! Hvor mye er det?
300.000, som du sa.
Hvordan har dere fått tak i så mye penger? Er det virkelig buksene?
Det spiller ingen rolle. Du har fått pengene dine, så la oss være i fred.
Snakk om iskald dame.
Banker over hele landet har rapportert om uforklarlige tap.
Men ifølge politiet kan man ennå ikke konstatere en sammenheng.
Sist noe liknende skjedde...
— Det har kommet en ny rapport. — Snakk med Sundin. Det skjer igjen.
Nei, jeg har ikke tid nå.
— Sånn kunne man si det... — Unnskyld, det er kaos der oppe.
Nå, hva sier Säpo?
Vi utelukker ikke en insideforbrytelse.
De spesielle omstendighetene gjør at vi diskuterer —
— om det kan dreie seg om en slags finansiell terrorisme.
— Kan et par 100.000 virkelig... — Det er ikke beløpet i seg selv.
Forestill dere følgene.
Hvis folk mister tilliten og tar ut sparepengene sine.
Hele banksystemet og samfunnet ville bryte sammen.
Vi må spore alle forsvunne sedler, gjennomgå alle overvåkningskameraer —
— snakke med butikkansatte.
Hvis alle samarbeider, finner vi den som står bak.
Jeg ringte tidligere angående den vrakplyndringen.
Torkel Nilsson, jeg er journalist.
Har dere fått identifisert liket ennå?
Ok. Jeg ringer igjen. Takk.
Mats? Er du sulten?
Mats, har du lyst på pizza?
Jeg tenkte å gå ned og kjøpe noen. Så kan vi kanskje være sammen litt.
— Det behøver du ikke. — Jeg vil gjerne være sammen med deg.
Jeg er jo faren din.
Det er ikke noe bedre enn å være sammen med sin eneste sønn.
— Det har du aldri brydd deg om før. — Det har jeg vel.
Du glemte alltid å hente meg når vi skulle ses.
Jeg måtte gå til mammas jobb. Du kom ikke engang på bursdagene mine.
— Jo, jeg kom da med kake og gaver. — To ganger.
Var det ikke flere?
Jeg reiste jo så mye.
Men nå er vi sammen, så vi kan virkelig ta vare på hverandre.
Når det gjelder mamma...
Hun fortalte deg det nok ikke før hun dro.
Hvor kom den fra?
Hva var det du ville si?
Jo, Susanne...
Hun vil at du skal bo her hos meg nå.
— I sommer. — Nei, lenger.
Hun har leid ut leiligheten.
Jeg har adressen til et sted der tingene deres er lagret.
— Så vi kan hente dine. — Du ljuger!
Nei. Hun sa det hadde vært tungt å være alene i alle år.
Hvordan skal jeg kunne bo hos deg? Du kan ikke engang lage middag.
— Hvor skal du hen? — Jeg vil heller dø enn bo hos deg!
Vi kan vel snakke sammen? Mats!
Hei. Jeg vil gjerne lade kontantkortet med 100 kroner.
Vent, jeg mener 500 koner.
Hei, du har ringt Susanne. Jeg kan ikke ta telefonen,—
—men legg igjen en beskjed så ringer jeg så fort jeg kan.
Ha det bra.
— Hvordan går det? — Stikk.
— Hva har skjedd? — Det kan du drite i.
Ja...
Jeg er ikke så flink til å trøste, men her har du en —
— som kan trøste.
Han heter Batman. Jeg fant ham i en container.
En idiot hadde kastet ham. Han hadde dødd hvis ikke jeg var kommet.
Han lå der og klynket.
Sett deg.
Her er det hjerterom og husrom, og hva faen det heter.
— Hva heter du? — Mats.
Jeg heter Zeke. Du har ikke mer jobb på kirkegården?
Nei, dere har gjort alt vi skulle.
Det var ergerlig.
Jeg kunne trengt en tusing til. Det hadde passa jævlig bra.
— Jeg kan kjøpe Batman av deg. — Han selger jeg ikke.
— Hvor mye vil du ha? — Hører du ikke hva jeg sier?
— Jeg selger ham ikke. — Du får hva du vil.
5.000?
— 5.000. — Hvor har du alle de pengene fra?
— Hva er dette for noe? — Ok, 10.000, da?
Tenk på alt du kan kjøpe. Øl, vin, alt du vil.
Kan jeg få holde ham igjen?
Selvfølgelig kan du få holde ham, men jeg selger ham ikke.
Bra, da sier vi det. Solgt for 10.000.
Nei, vent! Vent, for faen! Jeg vil ha tilbake hunden min!
Faen også! Hallo?
Hallo! Hallo?
Er du våken?
Jeg skulle akkurat legge meg.
Pappa lurer på om du kommer på besøk i helgen.
— Det er lenge siden. — Jeg får se.
Jeg liker ikke at du er så mye alene.
Lexi spør også hvorfor du aldri kommer.
Bare si det som det er. At jeg hater det stedet!
Jeg kan ikke slutte å tenke på det.
Tenk om han er død, og det er min skyld.
— Han er ikke død. — Hvordan vet du det?
Jeg ringte til sykehuset. De ville ikke si noe, —
— men han var tydeligvis der og ikke på likhuset.
Bare ta dem. Jeg har ikke rørt dem.
— Hvorfor det? — Fordi jeg ikke er en tjuv.
— Er det flere som vet det? — Nei, bare du.
— Men hvor kommer de fra? — Det er best å ikke spørre.
Jo mindre du vet, jo bedre.
Har dere ikke tenkt på at noen kanskje savner dem?
Hvordan kan de være borte?
— Vi har gjennomsøkt havna. — Hva med gutten, Mats Nilsson?
Let alle steder der unge holder til, og kom ikke tilbake uten buksene.
— Hei. — Vekket jeg deg?
Nei, overhodet ikke.
—Det liket de fant... — Jeg venter fremdeles på svar.
En på redaksjonen har fått svar, og det var Gustave Otto, —
— og han var ikke så pen lenger.
Gustave Otto? Men han flyttet jo.
Åpenbart ikke. William Otto sier at de hadde mistet kontakten,—
—og at han hadde mistanke om at han hadde begått selvmord til havs.
Derfor hadde han lett selv. Han dykket ved alle vrak.
Det er litt merkelig, men ingen alvorlig forbrytelse.
Hvordan faen ser han ut?
Man burde kanskje levere buksene til politiet.
Er du ikke klok? Et par bukser som aldri går tom for penger?
Hva skjer når de oppdager det? De beslaglegger deg og buksene.
Så blir du låst inne i en kjeller og må ta opp penger til du dør.
Han har rett. Folk er egoistiske, og politiet er intet unntak.
Men hvorfor kom buksene til meg? Er det en mening med alt?
Vær så god.
Batman!
Hei, Batman. Hva gjør du her? Hei!
Hva faen er dette for noe? Tuller dere med meg?
Nei, det er en som gjerne vil si unnskyld.
Ja, det er altså meg. Unnskyld.
Det er greit. Jeg er vant til å bli sparket.
— Jeg ligger ofte i veien for folk. — Det trenger du ikke mer.
Nei, rommet er ditt. Vi har betalt for ei uke.
Ei uke?
Hvor lenge skulle jeg være her? Var det ei uke?
Har dere spist cornichoner? De er gode.
Disse smaker også godt.
Og jeg som syntes sykehusmaten var god.
Et dekket bord. Det har jeg ikke hatt på årevis.
Hvordan ble du egentlig hjemløs?
Det begynte med at jeg ble sykemeldt.
Jeg kjørte langtransport.
Jeg kjørte nede i Frankrike, Italia og alle de landene der.
Jeg har vært overalt. De ble bekymret.
Jeg har hull i hjertet. Det har jeg hatt siden jeg ble født.
De ble bekymret, og så fikk jeg sparken.
Så stakk kona. Etter det slo jeg meg på flaska.
— Hadde du ei kone? — Ja, ei skikkelig ei.
Hun var så herlig. Stor!
Og for noen meloner. Brystvorter store som bowlingkuler.
Der snurret man rundt. Jeg vugget rundt som ei lita badeand.
Det var skjønt. Jeg fikk ei datter også.
Hun er på deres alder nå. Vi har ikke sett hverandre på lenge.
— Ses dere aldri? — Nei, det har ikke blitt sånn.
Hva heter hun?
— Tør man bruke badekaret? — Selvfølgelig, det er jo ditt.
Det må jeg si, unger. Det vil jeg aldri glemme i hele mitt liv.
Det lover jeg. Det er ufattelig.
rik og mektig dyp og stor
Jeg vet hva vi skal bruke buksene til.
Vi skal sende penger til mennesker som har det vanskelig i verden.
Vi sørger for at de får mat, kan gå på skolen og få medisiner.
Her. Wateraid, Unicef. Skriv det ned.
— A World of Friends, Sverige. — Svalene Latin—Amerika, Afghanistan.
— Barnekreftfondet. Det er bra. — Redd en panda!
SOS—barnebyer, Läkarmissionen og Leger uten Grenser.
— Røde Kors. — Vent.
— Hvor mye er vi oppe i? — 914.500.
— Wow! Hvor mye skal vi gi? — 50 millioner.
— 50 millioner? — Til å begynne med.
Men hvordan? Folk vil stille masse spørsmål.
Vi sender pengene anonymt direkte til fondene i konvolutter.
Hundre 500—kronesedler i hvert brev. Det er 50.000 kr hver gang.
Hva får jeg hvis jeg forteller hvor han bor?
Sett deg ned.
— Hvordan har du klart dette? — Jeg slang sammen noe.
— Hva syns du? — Det er godt.
— Like godt som Susannes? — Hun lager ikke så god mat.
Mats...
Det du sa med at jeg har vært en dårlig far...
— Jeg sa ikke det. — Nei, men du mente det. Du har rett.
Men du skal vite at...
...at jeg alltid har tenkte på deg.
Jeg hadde alltid et bilde av deg med meg.
På alle jobbene mine når jeg dro rundt i verden.
Jeg viste det til en kollega og sa: "Se, dette er sønnen min."
— Så sur jeg ser ut. — Syns du det? Nei, du er fin.
Kjempefin.
Du kan få et nytt, selv om du ikke trenger det.
Fordi jeg ikke reiser lenger.
Nei. Fordi du har meg.
Riksbanken meddeler at bankene holder stengt fra mandag.
Grunnen er at et større pengebeløp på uforklarlig vis—
—er forsvunnet fra bankene de siste dagene.
Det minner om en rekke uoppklarte hendelser sist på 90—tallet.
Det forvirret politiet at det dreide seg om spesifikke beløp.
100—kronesedler og 500—kronesedler, mens andre verdier ikke ble rørt.
Vi fortsetter til Bruxelles...
Pappa, hvis du får se noe som du ikke tror på.
Noe som egentlig er helt umulig... Hva gjør du da?
Hva mener du?
At du ikke skal bli helt gal og flippe.
Har du fått lønn fra kirkegården?
Bankene... De forsvunne sedlene...
Jeg tror pengene på en eller annen måte havner i buksene mine.
Hva faen?
Jeg vet ikke hvordan det funker, men...
Men... Herregud!
Det er jo buksene.
Vis meg det igjen.
Jammen da er det jo sånn det henger sammen.
Jeg syntes det var noe rart uten at jeg kunne sette fingeren på det.
Firmaet dere gikk fra ingenting til et av de største på et par måneder.
Alle spurte hvor brødrene Otto fikk pengene fra. Det var buksene.
— Brødrene Otto? — Grunnleggerne av våpenfirmaet PTT.
Den ene er død, og den andre...
— Vet noen at du har dem? — Nei, bare David og Livli.
— Livli? — Min venn.
— Ok. Har dere brukt pengene? — Nei, bare litt.
— Vi har donert dem til noen fond. — Donert? Hvor mye?
— Cirka 50 millioner. — 50 millioner?
Forstår du hvor store beløp dette dreier seg om? Hva?
Vi vil donere mer. Det er en grunn til at jeg har fått buksene.
Du må forstå at dette er mye større enn du tror.
Det er jo 50 millioner kroner! Du kan komme i fengsel for dette!
Nei, det kan du kanskje ikke, du er jo bare et barn, men...
Vi må være forsiktige. Ingen overilte beslutninger.
— Hva skal jeg gjøre? — Jeg vet ikke.
Herregud... Jeg vet ikke.
Hvor er gutten?
— Hvor er gutten? — Løp, Mats!
Hva faen? Stopp!
Hva har skjedd?
Pappa... De tok pappa.
— Hei. Kom inn. — Takk.
Ta det rolig, jeg er alene hjemme. Det er jeg hver helg.
Jeg søkte både på BDT og Otto og fant et firma som heter PTT.
Phoenix Target Technology.
— Hva er det? — En slags våpenfabrikk i Värmland.
— Det må være dem. — Så gir de vel lyd fra seg.
Det er jo neppe faren din de er ute etter.
Kanskje vi burde gå til politiet. Vi trenger ikke nevne buksene.
Politiet kan være ute etter oss også.
14:37. Stemmer det med tidspunktet for de identifiserte sedlene?
14:39.
Der, zoom inn der.
— To gutter? — Vi har bilder fra flere kameraer.
— Har vi identifisert guttene? — Nei, ikke ennå.
Men som dere vet samarbeider vi med finanspolitiet, —
— så vi håper vi har dem innen mandag.
Ellers slår bankene igjen, og det vil få alvorlige følger.
Hendelsene har fått investorer til å true med å forlate landet.
Myndighetene ser svært alvorlig på utviklingen og mener—
—at det kan påvirke tilliten til våre nabolands økonomi og euroen.
Riksbanken holder krisemøte—
—med flere utenlandske sikkerhetstjenester og regjeringen.
Da det ikke er første gang, har vi visse indikasjoner på —
— at det er en slags gjenstand som er havnet i feil hender.
Vi har ordre fra høyeste hold om å stoppe utviklingen —
— og konfiskere gjenstanden.
Kaffe?
Nei?
Jeg syns det er noe kjent med deg. Har vi møttes før?
Jeg er journalist. Jeg gjorde en reportasje om deg og din bror.
Nå ja, det husker jeg.
En fin, liten reportasje. Jeg tror faktisk jeg har spart på den.
Jeg vet en hel del om deg, William Otto.
Du og din bror kjøpte PTT for 500 millioner kroner.
Året før forsvant penger sporløst fra forskjellige bankhvelv i landet.
— 500 millioner nøyaktig. — Et merkelig sammentreff.
Ikke sant?
— Hvor kommer buksene fra? — Hvem vet.
Jeg tenkte at du kanskje visste det.
Kanskje de kommer fra Gud.
Det betydde ikke noe for Gustave.
Han snakket alltid om de buksene.
Jeg tenkte at han var gal fordi han trodde på eventyr, —
— men han tvilte aldri.
Han lette etter dem i flere år, —
— og til min store forbauselse kom han hjem med dem en dag.
I begynnelsen var det ingen problemer. Vi delte alt.
Men senere ble han kranglete, —
— så jeg var nødt til å kontrollere ham.
Han flyktet ut på havet.
Det var dumt av ham. Han har aldri kunnet styre en båt.
Hvis du visste hvor mye jeg har lett etter de buksene.
Hvis kystvakten ikke hadde kommet, ville alt gått som planlagt.
Mine menn ville gjemme buksene på havna, men det var kaos.
Da de skulle hente buksene igjen var de borte.
Til nå.
Hvor er gutten?
Hvor er gutten, sa jeg!
— Hvor gjemmer han seg? — Jeg vet ikke.
Hold opp!
SKJULT NUMMER
— Hallo? —Mats...
Pappa! Hvor er du? Hvordan har du det?
Pappa?
Jeg har noe du vil ha.
Kom ned på havna klokka halv seks. Pir nummer åtte.
Hvis du vil se din far igjen, kontakter du ikke politiet.
Ok, gjør dere klare.
— Hva er det? — Mitt hemmelige våpen. Kom.
— Er det dem? — Ja, selvfølgelig er det dem.
Hvor er pappa? Hvorfor er ikke pappa der?
Er han ikke i bilen?
Tenk om de lurer meg.
— Tør du ikke? — Jeg vet at jeg må.
Vent litt.
Ja, nå er vi her.
Pokker! Shit!
— De kommer hit. — Jeg skyter.
Gi meg noen penger. Gjør nå som jeg sier.
Bruk gps—en til å spore meg.
Her er jeg! Jeg er gutten med gullbuksene!
— Hvor er pappa? — Han venter et sikkert sted.
— Nei, vi må gå til politiet. — Det vet du at vi ikke kan.
— Han skulle ikke gjøre det, men jeg. — Hvordan virker den gps—en?
Gi meg den.
De er på vei nordover, ut av byen.
Hva skal vi gjøre?
Få tak i en bil og en som kan kjøre den.
— Der er den. Jeg har ingen nøkkel. — Det går nok. Bare hold utkikk.
Ok, hopp inn.
De kjører på E45. Fortsatt nordover.
Jeg tror de er på vei til Värmland.
Vi må nok fylle bensin.
— Trenger du å hvile deg? — Nei, jeg har vært med før.
— Jeg tenkte på hjertet. — Hjertet klarer seg nok litt til.
Du...
Jeg har tenkt litt siden sist vi snakket, og...
På Emma, min datter. Du spurte hva hun het. Hun heter Emma.
Jeg vet at jeg har sviktet henne...
Men jeg håper hun skjønner det når hun blir eldre.
At hun forstår det.
Hvis det ikke er for sent.
Men det... Det er greit.
Også for bensinen? Da blir det 820 kr.
Vi har fått et tips fra en bensinstasjon utenfor Lilla Edet.
Få satt opp politisperringer på hele den strekningen.
Vi kjører.
Kan jeg slå på radioen? Det gjør vel ikke noe?
De er snart ved norskegrensa.
Politisperringer i Västergötland, Bohuslän og Dalsland—
—etter et tips angående de tapene flere banker har rapportert om.
— Bra, Zeke! — Hold dere fast!
Hold dere fast!
— Du kjører som en ekte biltjuv. — Tusen takk.
— Hvordan gikk det? — De kommer tilbake!
— Hva skal vi gjøre? — Ut og gjem dere! Stikk!
Vi må vekk herfra.
Vi går opp til veien og ser om vi kan få haik med noen.
— Tør vi det? — Har du en bedre plan?
Jeg syns vi skal bli her litt.
En bil! Det kommer en bil!
— Nei, Mats. Pass på. — Trenger dere hjelp?
— Løp! — Det er politiet! Stopp!
— Stopp! — La være.
Vi vil bare hjelpe deg.
— Løp, Mats! — Hallo!
Her, gjem deg.
De kommer.
Kom!
— De forsvant den veien. — Ok, vi tar dem.
Let til høyre.
Stopp!
Inn her. Bli der.
Vekk!
Der.
— Fanken. — De kan ikke være langt unna.
Se her.
De må ha stukket ut her.
— 43—20, kom inn. —43—20 her.
— De slapp unna. Hva med de andre? —De fikk registreringsnummeret.
Bilen tilhører en Torkel Nilsson. Vi sender adressen.
Kom!
— Hvordan går det? Du blør jo. — Det er bare et skrubbsår.
— Hva gjør vi nå? — Vi kan ikke gå opp til veien.
Selvfølgelig ikke.
Vi må følge skinnene. De fører nok til riktig sted.
Shit! Hvor langt er det?
Noen mil.
Men David er visst framme.
Hvem faen er det? Det er ikke riktig gutt.
— Hva mener du? — Buksene. Det er ikke dem!
Hvor er han?
Hvem?
Adressen som tilhører Torkel Nilsson er sikret.
Ok, vi går inn.
Hallo. Kom og se.
Ok, nå tar vi ham.
Min mor og lillesøster kommer snart hjem.
De kommer alltid til samme tid når de har besøkt pappa.
— Hvorfor blir du ikke med? — Jeg gjorde det i begynnelsen.
Men orker ikke lenger. Å se pappa i de stygge klærne.
Pappa hadde fine klær før.
— Vil du fortelle hva som skjedde? — Det var ikke bare min far.
De var flere, og de andre tjente mye mer på det.
Men pappa måtte ta hele straffen.
Etterpå sa han at det var for vår skyld, for at vi skulle få det bedre.
Men vi hadde jo allerede alt vi trengte.
Jeg forstår ikke hvordan han kunne gjøre det mot meg, mamma og Lexi.
Folk gjør hva som helst for penger.
Lov meg at vi aldri blir sånn.
Kom!
Nei!
Så så.
Bensin.
Ok, vi er framme.
Det kommer aldri til funke, Mats. Skjønner du ikke det?
Jo, det kommer til å funke. Stol på meg.
Det ettersøkte kjøretøyet er identifisert igjen på hovedvei 61.
Mottatt. Vi kommer.
Jeg er Mats Nilsson.
Gutten med gullbuksene. Si til William Otto at jeg er her nå.
— Hvordan fant du hit? — Jeg fulgte gps—en.
Du er smartere enn du ser ut. Hvor er buksene?
Hun brenner dem hvis du ikke gjør som jeg sier.
Slipp min far og David. Dere får ti sekunder på dere.
En, to, tre, —
— fire, fem, —
— seks, sju, —
— åtte, ni...
— Ok, Mats! — Ti.
Du vinner. Hent dem.
— Buksene først. — Aldri. Slipp pappa og David nå.
— Etterpå får du buksene. — Da må dere bytte plass.
De får gå, og du kommer hit og gir meg buksene.
Nei, vent. Gir du meg ditt ord på at du lar Mats gå etterpå?
Selvfølgelig. Jeg holder alltid mitt ord.
Kom fram.
Skynd dere opp til den store veien. Jeg løper etter dere etterpå.
Stol på meg, pappa! Gjør som jeg sier, da!
Jeg brenner dem heller enn å gi deg dem, men jeg holder også mitt ord.
Men det gjør ikke jeg. Lås gutten inne og få tak i de andre.
— Hold opp! Slipp meg! — Hold kjeft!
Hopp inn!
Etter dem!
Hopp inn! Skynd dere!
— Jeg har dem! — Bra, Mats!
Sett opp farta!
Fortere, Zeke!
De er rett bak oss!
Ned på gulvet! Ned!
Kjør, Zeke!
Ut!
— Skynd dere! — Zeke? Zeke!
— Zeke! — Løp, Mats!
— Nei! Zeke! — Du må!
Løp nå! Løp!
Kom igjen!
— Torkel! — Jeg kan ikke.
— Jeg tar henne. — Hjelp henne.
Bli her.
— Stopp! Jeg slipper dem! — Nei!
Vent.
Tenk deg om.
Nei!
Her, ta buksene!
Du tør ikke skyte, din feige, lille dritt.
Nei...
Nei, Mats. Ikke gjør det!
Det er politiet! Legg dere ned! Ned på bakken!
Ned! Ned!
Opp med hendene! Legg dere ned!
Det er politiet! Slipp våpenet!
Legg ned pistolen, Mats. Ta det rolig.
Legg ned pistolen. Hører du meg?
Gi meg buksene.
Gi meg dem.
Bare gjør som jeg sier, så går alt bra.
Jeg sørger for at de ikke havner i feil hender.
Mange vil ha tak i buksene. Jeg er politi. Du kan stole på meg.
Nei!
Så så.
Jeg er hos deg. Jeg er her nå.
Hvordan føles det?
—32—11, kom inn. —32—11 her.
Vi har en alvorlig såret mann her. Det er uvisst om han klarer seg.
Vi er samlet her i dag for å ta avskjed med Erik Zeke Zetterkvist —
— og overgi ham i Guds hender. Vi kommer her med sorg og savn.
Men også med takknemlighet over hvem Zeke har vært i våre liv.
Zeke hadde et svakt hjerte, men det banket sterkt for dem han var glad i.
Det banket spesielt sterkt for hans datter Emma, —
— som han dessverre mistet kontakten med de siste årene.
Vi har våre egne minner om Zeke. Hvem han var, og hva han betydde.
Nå er vi her for å ta avskjed. Vi kan etterlate det vi vil etterlate.
Eller ta med det vi vil ta med. Sånn lever Zeke videre hos dere alle.
Vil dere vente litt?
Her. Han heter Batman.
Jeg tror Zeke hadde villet at du tok deg av ham.
Han er ganske god til å trøste.
Han Mats Nilsson, hva gjør vi med ham?
FORTROLIG GUTTEN MED GULLBUKSENE
Den svenske økonomien er i bedring.
Riksbanken meddeler at man lar renten bli på 1 %.
Anonyme donasjoner har overrasket veldedighetsorganisasjoner—
—i Sverige og utlandet i det siste.
Store pengebeløp er sendt i konvolutter til hele verden.
Det meldes nå om hjelp til utsatte områder i form av mat og medisiner.
Man bygger også skoler og starter vannprosjekter etter initiativet,—
—som har gjort at flere svensker nå vil donere penger.
Ifølge hjelpeorganisasjonene har interessen aldri vært større.
GAVMILDHETEN BRER SEG FOLK DONERER MER
Norske tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2014